PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Terrace House je show se šesti cizinci, kteří žijí společně
a my sledujeme jejich chování.
Připravili jsme krásný dům a auta.
- Neexistuje žádný scénář. - Ano.
Takže, minulý týden...
- situace začala být hektická. - Takové drama.
Ale hádka již skončila.
- Byla to síla. - Haruka a Kenny...
- Dramatická scéna. - To rozhodně.
- Proč pláčeš? - Já nevím, ale...
Prostě...
Tak sis to nepředstavovala?
A teď nevím, co dál.
Nevnímám tě jako potenciální partnerku.
Nemyslím si, že bychom spolu mohli něco mít.
- Tohle od něj nebylo správné. - „Proč pláčeš?
Takhle sis to nepředstavovala?“
- To bylo bezcitné. - Ne zrovna empatické.
- Vlastně... - Říct to někomu, kdo pláče.
Se slzami v očích mu vyznávala city.
A poté následovala hádka v dívčím pokoji.
V porovnání s muži, kteří byli povětšinou nerozhodní,
Haruka a Risako dělají vlny.
- Nezklamaly. - Neskutečné.
Místo pěstí se mlátily slovy. Úžasné.
Mám popřít to, co jsi řekla.
Ani tě nenapadne, že jsi udělala něco špatně.
Udělala, poté jsi něco řekla a já se omluvila. Co je za problém?
- Tak to je v pořádku. - Tak už to nechme být.
- Nechápu, co se snažíš naznačit. - Ani já ti nerozumím.
Už mám po krk toho, jak ze sebe děláš oběť.
„Už mám po krk toho, jak ze sebe děláš oběť.“
Skvělý úder.
„Pokud jsi tak dobrá herečka, nemusela ses chovat tak předvídatelně.“
Risako často říká věci bez rozmyslu.
- Volí slova, která... - Musela být naštvaná.
Nakonec si Risako vzala své věci a odešla.
Ruka se o ni hodně bál.
- Neměla by být sama venku. - Souhlasím.
Klidně bych ji vyzvedl.
To se mi na něm líbí.
Kenny a Shohei by si z něj měli vzít příklad.
To je pravda.
Zřejmě jsi jí řekl:
„To je ale šílené drama, které zažíváš, co?“
Když jsem včera slyšela o těch detailech, dokonce i mě to rozzlobilo.
Jaké „drama“ jsi měl na mysli?
- Ano, chápu. Máš pravdu. - Jako bys s tím neměl nic společného.
Něco takového by člověk v takovéto situaci normálně neřekl.
Proč se chová tak odměřeně?
Jako by se ho netýkalo to, co se děje.
Jako kdyby ho její city nezajímaly.
Ano, to je pravda.
Takže Haruku už Kenny nezajímá. Ani nepůjde na jeho koncert.
Haruka a Risako se spolu usmířily.
- Tak brzy? - No, technicky vzato.
- Alespoň pro tuto chvíli. - Haruka stále vypadá znepokojeně.
Jejich souboj nemůže skončit tak brzy.
Bylo by skvělé, kdyby se Haruka zamilovala do Yusukeho.
- Ano. - To by bylo super.
Zmínila jsi, že jsi něco cítila ke Kennymu.
Pokud k němu stále něco cítíš, v pořádku.
Ale pokud se něco změní než znovu přiletím,
mohl bych tě...
- pozvat na rande? - Ano, ráda bych.
- Líbí se mu hezké ženy. - Ano, nemůže jí odolat.
YUSUKE AIZAWA LAUREN TSAIOVÁ
- Máš pravdu. - Přesně tak.
Je velmi přímočarý. Líbí se mu hezké ženy.
Nikdo to nechtěl říct, protože je to skvělý chlápek,
ale vlastně je docela povrchní.
To je pravda.
- Upřímně řečeno, ty taky. - To je pravda.
Stejně jako Yusukeho, mě přitahují kvality, kterými neoplývám.
Je dobře, že míří vysoko.
Myslím, že to je skvělé.
- Je krásná. - A i když se s ním rozejde,
- bude to pro něj dobrá zkušenost. - Jo.
Dá si sumce a přenese se přes to jako na Havaji.
Je tu spousta sumců.
Můžeme mu najít pár restaurací v Japonsku, kde podávají sumce.
- Místa, kde podávají sumce v červenci. - Dojo by byla dobrá náhrada.
- Pravda. - Tradiční místo.
- Možná i yanagawa nabe v Asakuse. - Vynikající.
- To zní skvěle. - Je to výborné.
Všichni se shodli, že jim to při hraní moc slušelo.
- V té poslední scéně. - Yusuke a Kenny...
Jamovali, Haruka seděla uprostřed a z ničeho nic se rozplakala.
Proč začala plakat? Nechápu to.
Přišlo mi, že to hraje.
- To určitě ne! - Nesouhlasím.
Yamachan má na tebe příliš velký vliv.
- To ne. - Bylo to jen jako?
Tyto slzy nepotřebují vysvětlení.
Nejspíš ani sama Haruka nedokáže vysvětlit, proč pláče.
První dostala kopačky
a hned poté se pohádala s Risako.
Chlápek, který zapříčinil tuto hádku, hraje na kytaru na jedné straně
a druhý chlápek, který o ni projevuje zájem,
hraje na ukulele na druhé straně. Všechny tyto pocity kolidují
- a zahlcují ji. - Rozumím.
Mám pocit, že si prostě jen chtěli zahrát.
Doufám, že se mýlím.
Cože?
Šéfe? Je vše v pořádku?
- Šéfe? - Něco se ti nelíbilo?
Hráli hudbu a vytvořili bezva atmosféru,
která nakonec skončila podáním ruky.
Jen se bojím, že lidé začnout tuto show využívat k sebepropagaci.
10. TÝDEN CHLAPEC, ZA KTERÉHO ZAPLATILA
ALOHA TOKIO 2019 ZAHRADNÍ PALÁC YEBISU
Myslím, že Kai hraje na hlavním pódiu.
Aha. A Kenny?
Kenny je také... počkej, je to v programu.
Kenny bude na Le’ale’a...
- na pódiu Le’ale’a. - Dobře.
Jaký máš pocit z toho,
že půjdeš na Kennyho večírek?
Budu v pohodě, všichni tam budeme oslavovat.
Zúčastním se toho.
A na pódium nyní přichází
Eden Kai! Prosím o velký potlesk!
Aloha.
- Páni! - Rozkošné.
MUZIKANT, HRÁČ NA UKULELE (EDEN KAI)
Yusuke!
- To je bezva. - To ano.
- Je skvělý, že jo? - Naprosto skvělý.
DOT. JÍDELNA A BAR EBISU, TOKIO
Nebyl Kai skvělý?
- Je nejlepší. - To je.
Dnes večer půjdu na Kennyho koncert se SPiCYSOL.
- Opravdu nechceš jít? - Opravdu ne.
Já jen...
Včera v noci jsme všichni tři seděli společně
- a oni jamovali. - Slyšel jsem.
Cítila jsem,
- že mě znovu přitahuje. - Opravdu?
Vzpomněla jsem si na věci, které se mi na něm líbily.
Myslím si, že pokud ho teď uvidím hrát na pódiu,
těžko se budu krotit.
Dokonce jsem odnesla svou kytaru domů.
Co je u tebe nového?
Nějaký pokrok s Kaori?
Nemyslím, že bych chtěl mít s Kaori...
milostný vztah.
Nepřitahuje mě tímto způsobem.
- Opravdu? - Jo, nedovedu si to představit.
Ale předtím jsi řekl, že je přesně tvůj typ.
Přitahovala mě fyzicky.
Ale nic víc?
Zní to hrozně, když to tak řeknu.
Nic k ní necítím.
Nevzrušuje mě.
- Jsme skvělí kamarádi. - Opravdu?
Chci, aby to tak zůstalo.
Cítím, že je ke mně až moc zdvořilá.
- Jako... - Chová se tak ke všem.
Myslím, že taková prostě je.
Cítím se lépe s lidmi,
kteří se nebojí říct, co si skutečně myslí.
Cítím se tak lépe.
I když se neshodneme.
Mám raději upřímné lidi.
- Chápu. - Jo.
Včera se mě Kai zeptal, jestli bych s ním v červenci nešla na rande.
- To je skvělé. Měla bys jít. - Že?
Jo. Už jsem mu řekla, že půjdu.
Zdá se, že jakmile se jedny dveře zavřou, druhé se otevřou.
Ano, vypadá to tak.
Aloha, Tokio. Děkuji za trpělivost.
Do toho!
Jsme SPiCYSOL! Ať se dnešní večer vydaří.
Jsem doma.
- Vítej doma. - Ahoj.
- Jsem unavený. - Děkuji ti za dnešek.
- Jsi opilý? - Začalo mi konečně léto.
- Opravdu? - Ano.
Neviděl jsem tam Haruku.
Haruka byla...
Jednoduše řečeno, Haruka řekla,
že kvůli nedávným událostem nechce na koncert jít.
- To jsem si myslel. - Takže z toho vycouvala.
Díky.
- Došlo mi to. - Řekl jsem, ať si dělá, co chce
- a odešel jsem. Udělala to podle sebe. - Jo.
Mrzí mě, co se stalo. Všiml jsem si, že tam není.
- Bez starosti. - Myslíš?
Chová se dětinsky.
Ačkoliv také díky tomu je tak roztomilá.
Ale co já vím?
- Ahoj. - Ahoj.
- Jsem doma. - Co se ti stalo s tváří?
Máš úplně rudé oči.
Bolí mě, když se směju.
- Nerozesmívej mě. - Budeš mít něco zlomené.
- Já nevím... - Běž do nemocnice!
- Měla by sis to nechat vyšetřit. - Nechám. Omlouvám se.
Jak se máš, Ruko?
- Dlouho jsme se neviděli. - Ahoj! To je pravda.
- Bavil ses? - Jo.
- Ahoj. - Byl jsi v Ósace?
Ahoj, Ruko.
- Už je to dlouho. - Že?
Vždy je nám tu líp s tebou.
- Vítej doma. Co tak pozdě? - Vítej doma!
- Vítej. - Pozdě?
- Všichni už jsou doma? - Ano.
Právě se vrátil.
- To už je nějaká doba. - To ano.
- Vítej doma. - Díky.
Risako spadla na beton.
- Dnes? - Dnes ne. Kdy to bylo?
- Předevčírem? - Včera?
- Kde se to stalo? - Přímo venku.
Chtěla jet do obchodu na rohu na skateboardu a spadla.
- Ošklivý pád. - Obličejem napřed?
Ne, bylo to ještě mnohem horší.
Jela z kopce na skateboardu, pak na vteřinu letěla vzduchem
a nakonec dopadla na zem.
- Pozadu. - Ne, nespadla na zadek.
- Přímo tady. - Celým tělem.
- Úplně? - Jo.
A pak řekla: „Podívej, celé to mám tady nateklé.“
- Je to hodně nateklé. - Ukaž.
Má pořádnou bouli.
- Mám to i pod spodním prádlem. - Opravdu?
Říkám ti, že to není oteklé, ale zlomené.
- Dáš si trochu? - Můžu?
- Dojdu pro led. - Dobře.
- Můžu si s tebou promluvit na střeše? - Ano. Teď?
- Díky. - Není zač.
- Stejná barva jako tvůj svetr. - Ano.
Je zima.
Zas tak zlé to ale není, ne?
- Asi to je příjemné. - Ten svetr je docela teplý.
Dnes jsi nepřišla na koncert, že?
- Ne. - Mrzí mě to.
To nic.
Došlo mi, že to bylo proto...
kvůli tomu, co se nedávno stalo.
Hledal jsem tě v davu
a nemohl jsem tě najít. Publikum je z pódia
- docela vidět. - Aha.
A ohledně toho...
když jsme spolu mluvili.
To, co jsem v ten okamžik řekl...
Myslím, že jsem neměl příležitost...
tě zatím lépe poznat.
Pokud to není láska na první pohled,
trvá mi,
než k někomu začnu něco cítit.
Takže...
není to tak, že bys mě nezajímala.
Ale...
protože jsi ke mně byla tak upřímná,
myslel jsem, že bude správné,
abych byl naprosto upřímný.
Takže jsem vyjádřil přesně to, co jsem v tu chvíli cítil.
Ale nechci, aby sis myslela, že má odpověď...
ze včerejška? Vlastně z před 3 dnů... byla konečná.
To jsem chtěl říct.
KAORI WATANABEOVÁ ILUSTRÁTORKA
HEREC
HARUKA OKUYAMAOVÁ HEREČKA
MUZIKANT
RISAKO TANABEOVÁ FITNESS TRENÉRKA
ZAMĚSTNANEC V OBCHODĚ NA ČÁSTEČNÝ ÚVAZEK
TERRACE HOUSE: TOKIO 2019-2020
VŠECHNO NEJLEPŠÍ
- Tohle koupil Ruka. - Bezva!
- Nešli jste spolu? - Tentokrát ne.
- Dáme to nahoru? - Byla jsem v nemocnici.
A co ti řekli?
Mám zlomenou kost.
- Vážně? - Ano.
Mám vytáhnout chleba?
Takhle? Co myslíš?
Ruko, měl bys to podepsat.
- Podepsat? - Ano.
Přidáš tam „Foxco“?
Asi bych to sem mohla drobným písmem přidat.
- Počkej, zadrž. - Počkej!
Počkej.
Všechno nejlepší!
- Všechno nejlepší! - Všechno nejlepší!
Co se děje?
- Překvapili jste mě. - Všechno nejlepší!
Myslel jsem, že budete pryč.
VŠECHNO NEJLEPŠÍ
Mockrát vám děkuji!
- Všechno nejlepší! - Všechno nejlepší!
Moc hezké.
- Dnes se asi opije. - Vypadá to tak.
- Pusťme se do toho kuřete. - Dobrou chuť.
Mám takovou radost!
- Tohle je cizrna. - Odkud je to kuře?
- Z grilu v Roppongi. - Opravdu?
Nesla to takhle. Bylo to asi těžké.
- Chodím tam často. - Bezva.
- Jsou skvělí. - Ano, je to vynikající.
- Chutná ti? - Je to měkoučké.
- Měl by sis vzít jako první. - Myslíš?
- Díky. - Není zač.
- Chceš víc? - Ne, to stačí.
Dobře.
Mám takovou radost!
Kenny, nepůjdeme si odpočinout na střechu?
- Na střechu? - Přesně tak.
- Paráda. - To zní skvěle. Dnes je dobré počasí.
- Potkáme se tam. - Dobře.
- Ahoj. - Vyděsilas mě.
Skoro jsem si něco zlomila.
- Tadá! - Vážně?
Všechno nejlepší.
Pro mě?
Není to nic moc...
luxusního.
Chci ti tím poděkovat.
- Můžu to otevřít? - Samozřejmě.
Jsem trochu nervózní.
Tento balzám se používá
- po celém dni na slunci. - Vážně?
Můžeš ho použít na tělo i na tvář. Nebude se ti loupat kůže.
- Ani když se opálíš. - Opravdu?
- Koupilas mi kosmetiku po opalování? - Ano.
Protože začínám hnědnout?
- Přesně tak. - Díky.
- Voní to moc hezky. - Opravdu?
Prosím, používej to.
Díky.
Mám takovou radost.
To je bezva.
- A já jsem si ublížila. - Jsi v pořádku?
Jsem v pořádku. Ale... nemůžu se koupat, jak jsme plánovali.
Aha.
- Stejně bych rád někam zašel. - Já taky.
Posedíme aspoň na břehu?
- To bych moc rád. - Vážně? Dobrá tedy.
Chceš navštívit nějaké konkrétní místo?
Mám ráda noční výhled.
Půjdeme na celý den, od rána do noci?
Jak to šlo s Harukou?
Onehdy jste spolu mluvili, že?
Přišla, ale nebyla na mém koncertu.
Ano, řekla mi to.
Došlo mi, že se kvůli mně cítila nepříjemně.
Předchozí noc k nám přišel Kai.
Seděli jsme společně uvnitř a jamovali jsme.
A Haruka se uprostřed toho rozplakala.
Proč?
Nejsem si jistý. Ale byla rozrušená.
V tu chvíli ji ovládly emoce,
takže nechtěla jít na můj koncert.
Ale myslím, že po našem druhém rozhovoru se to zlepšilo.
Onehdy mě Kenny požádal, zda bych si s ním promluvila na střeše.
- Ano, vzpomínám si. - Bylo to včera?
Řekl mi,
že publikum bylo z pódia dobře vidět
a že mě hledal v davu.
- Kéž by takové věci neříkal. - To myslíš vážně?
Takže tohle se stalo.
Když slyším něco takového, začnu si dělat naděje.
- Chápeš? - No, původně řekl,
že tě nevidí jako potenciální partnerku.
- Nechce se mnou chodit. - Ano.
To bylo dost jasně řečeno.
- Proč něco takového teď řekl? - Proto bych byla ráda,
- Máš pravdu. - aby tohle nedělal přede všemi.
Pokud jsem nepřišla na tvůj koncert, prostě to přijmi.
Kéž by to tak radši nechal,
a pak se neptal, jestli to bylo nepříjemné.
- Co na to mám říct? - Obzvláště mezi čtyřma očima.
Jak si myslel, že se budu po tom cítit?
Měla jsem pocit, jako bychom vedli celou tu konverzaci znovu,
ale tentokrát jsem u toho neplakala.
Vím, že tlachám.
- Ne, chápu to. - Nelíbilo se mi to.
Vůbec Kennyho nechápu.
Myslím, že ta konverzace byla úplně zbytečná.
Nebylo nutné o tom mluvit v soukromí a zveličovat to.
Když tu všichni seděli.
Nechce, aby si myslela, že jeho „ne“ bylo konečné.
- Ano. - Řekl to dost zvláštně.
- To nebylo zrovna dobré. - Znamená to,
že k ní tedy přece něco cítí?
- „Stále máš šanci.“ - Ano.
Myslím, že říct něco takového chce odvahu.
Mohla si to vyložit jinak.
Mohlo to vyznít nabubřele, ale toho si je také možná vědom.
Nejlepší by bylo dát jí trochu prostoru.
- Asi ano. - To je pravda.
Ta omluva přišla z ničeho nic.
Měl o tom také říct Risako.
Když se zeptala na jejich konverzaci, řekl jen, že se jí omluvil.
Neřekl Risako, že má o Haruku stále zájem.
Chce před oběma dívkami vypadat dobře.
To všechno komplikuje.
Pokud bude dál randit s Risako a uvědomí si, že něco cítí k Haruce,
- snad bude upřímný... - To by bylo skvělé!
- ...o tom, co jí skutečně řekl. - Přesně.
Pokud si myslí, že se o kapelu bude zajímat méně dívek,
když je zadaný a on nebude zkoušet s nikým chodit,
budeme ho muset potrestat.
Yamachan tohle sleduje jako zpravodajský důstojník.
- Máme zatykač. - Ano, můžeme ho zatknout.
- Doufám, že tohle není jeho plán. - Já taky.
I Shohei se zajímá o Haruku, že?
Ano.
Při jejich obědě mu řekla, že ji Yusuke pozval na rande.
A on řekl: „To je skvělé! Měla bys jít.“
- Bez váhání. - Ano.
Kéž by se už konečně rozhodl.
Asi nepovažuje Yusukeho za hrozbu.
- Chápu. Necítí se ohrožený. - To je možné.
Sám ale neprojevuje žádný zájem.
- To ne. - Proč?
Naznačil
že má raději upřímné lidi,
než ty úslužné, jako je Kaori.
A Haruka se mu s jejími názory nijak netají.
Měl by říct:
„Přitahují mě dívky, které se nebojí říct, co mají na srdci, jako jsi ty.“
Tohle by měl říct.
- Proč je tak pasivní? - Předtím jednal více napřímo.
Například na začátku řekl, že ho Kaori „hodně přitahuje“.
- „Hodně přitahuje“. - Dobře se představil, ale teď...
- Ano. - Začal pořádně zhurta.
Přesně. Ale teď je ohledně všeho tak tajnůstkářský.
- Jako by neměl žádný cíl. - Přesně.
- A Ruka taky. - Neustále kroutí s palci.
- Jo. - Tak už se rozhoupej, Ruko.
Ale má plány s Kaori.
- Chce „umělecké pomůcky“. - Rande uměleckých pomůcek.
To by mohlo zase věci trochu rozhýbat.
Můžeme jen doufat.
- Chci to vidět. - Řekne: „Podívej na ty umělecké pomůcky.“
Všimli jste si, jak Kaori připravovala jídlo Rukovi?
- Vypadala jako učitelka ve školce. - Ano.
- „Tady máš.“ - Vypadalo to jako dětské jídlo.
- To hnědé? - Vypadalo to jako pasta.
Nachystala mu nějakou pastu.
Představuji si, že to jí jako miminko.
Přesto je však Ruka jediný, kdo se výrazněji snaží.
- To je pravda. - Snad nám něco ukáže.
Ukaž nám, co dovedeš, Ruko. Buď asertivnější.
- Co chystáš na dnešek? - Jdu ven s Kaori.
- Řídíš? - Ano.
Jsem nervózní.
- Budeš v pohodě. - Myslíš?
Jo.
Půjdeme?
- Připravena? - Pojďme.
Měj se, Shohei.
- Ahoj. - Dobře se bavte.
Opatrujte se. Dnes je horko.
- Napíšeme to na tabuli. - Co?
Máš otevřený batoh.
- Hotovo. - Jak se píše „Sekaido“?
- Píše se „Sekai“ normálně? - Jo.
Napiš, že jsme šli pro kreslicí potřeby.
Dobře.
- Jdeme. - Mějte se.
ŠLI JSME DO SEKAIDA - RUKA A KAORI
Jaké potřeby si chceš koupit?
To uvidím, až tam dorazím.
- Podíváme se, co tam mají? - Ano.
Ale určitě chci kreslicí papír.
- Kreslicí papír? - A pár fixů.
Budu navrhovat trička pro firmu Beams.
- Už je to jisté? - Ano.
Dělají hlavně streetwear.
Chci být známá svými díly na plátně
a proto hledám inspiraci,
ve které se skloubí oba koncepty.
Napadlo mě, že možná budeš něco takového znát. Pokud ano, dej mi vědět.
Samozřejmě, bude mi potěšením.
SHINJUKU, TOKIO
Doufám, že něco najdeme.
Já taky.
Podívej, ten obraz vypadá překvapeně.
Ano, vypadá šokovaně.
OBCHOD V SHINJUKU
- Začneme na druhém poschodí. - Je jich tu více?
- Ano. - Páni.
Takže tady jsou fixy...
- A co tohle? - Tohle je sada?
Tahle vypadá dobře. Co myslíš?
Přijde mi to moc tlusté.
Mají na druhém konci tenkou špičku.
- Vidíš? Zkus je. - Tyhle by možná šly.
Tenhle se mi vážně líbí.
Mají tu tolik barev.
- Vezmu si tohle. - Tak jsi to našel? Dobře.
Nebudu kreslit na tak velké obrazy.
Můžeš začít na menším papíře a pak uvidíš, co dál.
- Tohle by šlo. - Dobře.
Vypadá to slibně.
Kterou knížku bych si měla koupit?
- Tuhle. - Dobře, tak tuto.
Zajdeš se mnou na večeři? Jako poděkování.
- Jasně. - Strávila jsi se mnou celý den.
- Opravdu? - Co na to říkáš?
Ale nakonec jsem z tohoto výletu
- měla více já než ty. - Ale vůbec ne.
Moc jsi mi pomohla.
- Večeře zní dobře. - Tak pojďme.
Dobře.
SENGOKU, TOKIO
Vybral jsi nám tohle místo?
Ano. Beru tě sem z určitého důvodu.
Aha. A proč?
Tohle místo je vyhlášené rýží tamago kake.
Moc ti děkuji. Jsem moc ráda.
- Vyhledal jsem si to... ano. - Našel jsi nejlepší restauraci? Těším se.
FARMA KISABUROU
- Vítejte. - Zdravím.
Zdravím.
- Můžeš si vybrat vlastní vejce. - Ano.
- Tohle? - Vypadá dobře.
- Že ano? - Ano.
Vařené v čisté, nebo ochucené vodě?
- Chci tohle. - Dobře.
Tohle je yuzu.
Počkat, yuzu?
- Vejce yuzu? - Ano, tohle.
- Rýže má perleťovou barvu. - Cože?
- Podívej, jak je perleťová a lesklá. - To ano.
- Hezké. - Každé zrnko je jemné.
Je to vynikající.
- Je to moc dobré. - Vynikající.
Chci další mísu.
Jakým hrdinou by ses chtěl stát?
Jakým hrdinou? Mým idolem je Spider-Man.
Tím bych byl nejradši.
Myslel jsi to tak, že by ses chtěl doslova stát postavou od Marvelu?
- Přesně tak. - Opravdu?
Zdá se ti 28 jako velký věkový rozdíl?
Vůbec ne.
Když jsem tě poprvé potkal, myslel jsem si, že jsme stejně staří.
Trochu jsem se kvůli tomu obávala.
Nemáš žádný důvod.
Bála jsem se, že si řekneš: „Proč na mě mluví?“
- Proč bych... - „Proč na mě mluví ta stará ježibaba?“
To bych si nikdy ani nepomyslel. Ani se mi nelíbí
- ta myšlenka. - Dobře, hned se cítím líp.
- To bych si nikdy ani nepomyslel. - Díky.
Všimnul jsem si, že jsi legrační, když jsi trochu opilá.
Se mnou je zábava, jen když se opiju.
- Tak jsem to nemyslel. - Napijeme se?
- Toho jsem si všiml. - Abych byla upřímná, jsem nervózní.
- Opravdu? - Přímo teď.
Bývám trochu nervózní při konverzacích mezi čtyřma očima.
- Zajděme si někdy na skleničku. - To bych moc rád.
- Ale moc nepiješ. - Tvrdé nesnesu.
Stačí mi jen sklenička.
- Půjdeme? - Dobře.
Chtěla bych koupit dárek do domu.
- Suvenýry? - Koupíme?
Promiňte, mohla byste mi dát deset?
- Sečtěte nám to, prosím. - Počkejte, zaplatím to.
- To ne. - Měl to být dárek.
Je ti teprve 20. Nemůžu tě nechat platit.
Mohla bych prosím zaplatit první tohle?
To se mi nelíbí.
Příště můžeš zaplatit ty.
- No dobře. - Půjdeme i příště.
- Zopakujeme si to? - Ano.
- Děkuji. - Mockrát děkujeme.
- Děkujeme za návštěvu. - Bylo to výborné. Díky.
- Nemám z toho dobrý pocit, Kaori. - Proč?
Prostě...
Ruka mě dnes vzal ven na rýži tamago kake.
- Opravdu? - Nepovídej.
Ano a nakoupili jsme pár výborných vajec jako suvenýry.
Slib mi, že je neuvaříš.
- Kenny? - Už nikdy více.
- To ty jsi našel tu restauraci, Ruko? - Ano.
- To je milé.
- Byla to skvělá zábava. - Hezké.
To jsem rád.
Skvěle jsem se bavil.
Jdu do koupelny. Potřebuju trochu vody.
Dobrou noc.
Risako, co děláš zítra?
Počkej. Zítra...
Mám celý měsíc dovolenou.
- Nic nemám. - Vážně?
- Ano. Proč? - Šla bys se mnou nakupovat?
- Nakupovat co? Půjdu. V kolik? - V pět nebo v šest večer.
Den s Kennym.
Co jdete nakupovat?
To je tajemství.
Asi kobereček.
- Kobereček? Jako rohož? - Ano. Potřebuju jednu.
- Hezké. - Ano.
- Pojďme. - Ano.
Jaké to bylo?
- Jaké to bylo? - Bavil ses?
Ano, bavil jsem se skvěle.
Vzpomínám si, jak jsi řekl: „Chci být gentleman.“
- Podařilo se ti to? - Ne, selhal jsem.
- Proč myslíš? - No...
Pozval jsem ji na večeři jako poděkování za to, že se mnou strávila celý den.
Řekl jsem, že chci, aby to byl dárek.
- Ale... jo. - Chápu.
- Zaplatila za to. - Ano.
- Byl jsem zklamaný. - Stihla to dřív.
- Škoda. - Řekl jsi, že platíš příště?
Ano, to jsme si slíbili při odchodu.
Řekni: „Chci tě pozvat co nejdříve, tak si pojďme naplánovat datum.“
Ano, tak to bude asi nejlepší.
Líbí se ti?
Samozřejmě.
- To ráda slyším. - Ale myslím...
že mě stále vidí jako malého bratra. Takový mám z toho pocit.
To ne...
- Ruka vypadal spokojeně. - Opravdu?
Řekl, že to byla „skvělá zábava“.
- Opravdu? - To je rozkošné.
Zanechalo to na něm takový dojem?
I ty jsi řekla, že ses dobře bavila.
- Ano, byla to zábava. - „Byla to skvělá zábava.“
Dobře jsem se bavila.
Musíš slíbit, že tohle Rukovi neřekneš,
protože by se zlobil.
Je tak roztomilý, chci ho prostě podporovat.
Chci mu pomoct, aby dosáhl svých snů.
Aha.
Vyvolává ve mně mateřské pocity.
Řekl: „Dnes jsem nic nejedl.“
Pořád jsem se ptala: „Máš dost? Dal by sis víc?“
Chápu.
„Můžeš si přidat.“
- To je povedené. - Ale to by nikdy nefungovalo, že?
Nevím.
Určitě se mu takové jednání nelíbí.
Chce být vnímán jako rovnocenný partner.
- Určitě. - Asi ano.
Pokud to tak je, bude se muset snažit trochu víc.
Musí se najíst, než jde na rande.
- Přesně. - Máš pravdu.
Přemýšlím, zda ho někdy budu vnímat jako muže.
- Nevím. - Uvidíme.
Pokud se nic nezmění, tak o tom dost pochybuju.
OMOTESANDO, TOKIO
Kam dnes jdeme?
- Neřekl jsem ti to? - Ne.
- Promiň, má chyba. - Jen vím, že sis chtěl koupit kobereček.
- Promiň. To, co potřebuji, mají tady. - Ano.
- Tady, Zara Home. - Zara Home?
- Ano, tady. - Mají to tam?
- Dobrá. - Co nakupujeme?
Takže dnes...
- Máš čas zajít na skleničku, že? - Jasně.
Chtěl jsem vyzdobit naše místo na střeše.
Potom si tam můžeme dát skleničku.
- Perfektní. Bude z tebe kutil? - Ano, přesně tak.
Tyhle dva.
- Který? - Pěkná kombinace.
- Chceš oba? - Ano.
Nebo tyto dva.
Líbí se mi tenhle.
Souhlasím.
- Je moc pěkný. - Ano.
- Takže začneme? - Můžeme.
Píše se tu: „Rozbalte látku oběma rukama a sedněte si...
- ke středu...“ - Roztrhnu si kalhoty.
Máš si sednout pomalu.
- Dobře. - Musíš si sednout do středu.
Ale ne!
Bolí mě, když se směju.
Jejda!
Takže zpátky ke středu...
Do středu, mám to.
Ano, do středu. To je ono.
To vypadá dobře.
- Jaké to je? - Úžasné.
Tohle je skvělé. Na co se podíváme?
Mám výborné DVD.
- Opravdu? - Ano.
Mnohem raději dělám něco s někým, koho mám ráda,
než třeba když pro mě plánují večeři
a dělají z toho velkou vědu.
- Já taky. - Jo.
Moc hezké!
Skvělé.
- Není to dokonalé? - Ano.
- Zhasnu. - Dobře.
- A je to. - Hezké.
- To je skvělé. - Moc bezva.
Šílené.
- A pak... - Cítím se jako ve filmu.
Je to bezpečné?
Tohle je skvělé!
- Rovnější to už asi nebude, že? - Ne.
- Počkej... - Myslím, že ano.
- Mám pocit, jako by konečně začalo léto. - Ano.
Na jaké jsi byl zkoušce?
Dostal jsem roli v pink filmu.
- „Pink“? Co je to? - Ano.
- V podstatě erotické filmy. - Aha, tohle jsi myslel.
- Postelové scény. - Pro dospělé?
- Nejspíš ano. - Postelové scény?
Je tam scéna nahoře bez.
To zní dráždivě.
Můžu si přečíst scénář?
Jasně.
- Tu roli jsem dostal dnes. - Aha.
Nemazlí se s tím.
- Je to síla, že? - Ano.
Čas od času pořádají semináře
v talentové agentuře pod kterou patřím.
Zašel bys tam se mnou?
- Seminář? - Chtěla jsem se tě na to zeptat,
ale čekala jsem na správný okamžik.
- To by byla skvělá zkušenost. - Taky si myslím.
- Takže... - Půjdu rád.
Ano? Jsem ráda, že tě to zaujalo.
- Samozřejmě, že půjdu. - Bála jsem se, že odmítneš.
Sám bych tam asi nešel, ale s tebou půjdu rád.
- Budu se těšit. - Ano.
Víš, jak jsi řekl, že budeš otevřený ohledně milostného života?
Ano.
Například pokud by tu byla žena, která by o tebe měla zájem...
- Dejme tomu, že taková existuje. - Dobře.
Řekněme, že také slyšela, že nechceš nic skrývat.
Neočekávala by, že bys ses cítil trapně ohledně svého vztahu.
Neskrýval bys své city.
Očekávala by, že ji budeš hrdě stavět na odiv jako svou přítelkyni, kterou miluješ
a to by se jí na tobě líbilo.
- Ano. - Ale...
i kdybys její city neopětoval poté, co by ti to dala najevo,
nebo by ses nechoval tak, jak jsi slíbil,
myslím, že by jí to šokovalo.
- To je můj názor. - Myslím, že to chápu.
Můžu přidat ještě jeden „co kdyby“ scénář?
Jasně.
Je to jen „co kdyby“, nezakládá se to na realitě.
Takže klidně na to potom můžeš zapomenout.
Jasně, hypoteticky.
Takže řekněme...
že jsi dobrým kamarádem Haruky a já jí řekla něco o tobě.
Když se to stalo... Řekl jsi jí,
- že máš o mě zájem, že? - Ano.
Cítila jsem v sobě spoustu emocí,
ale nejvíce u mě převládal pocit štěstí.
- Řekněme, že jsem se tak cítila. - Dobře.
Uprostřed toho všeho,
kdybys řekl Haruce, aby si s tebou šla promluvit...
Bavil ses s ní na střeše.
V mých očích to vypadalo tak, že jsi kontroloval,
zda je v pořádku.
Předpokládám, že jsi chtěl zachovat přátelství,
nebo se možná omluvit. Nevím.
Došlo mi, že jsi chtěl zjistit, co si myslí,
jakmile jste byli oba klidnější.
Dalo mi to naději, že jsi ten, za koho jsem tě měla.
Chtěla jsem si s tebou promluvit dřív než ty s ní.
Máš pravdu.
- Jen teoreticky. - Tohle všechno je jen hypoteticky?
Ale chápu to. Takto vyjadřuješ laskavost.
Ano, to je pravda.
Teoreticky?
Myslíte, že to na něj nějak zapůsobilo?
- Myslím, že vůbec. - Možná ano, ale...
„Ano. Dobře. Chápu to.“
Přestože říká „co kdyby“, chápe, že to je o nich dvou, že ano?
Samozřejmě.
Ale stále na to odmítá nějak reagovat.
Očekával, že snad budou mluvit o něčem jiném?
Zapálili si svíčky a pustili si film, aby navodili atmosféru.
Byli na sebe v podstatě nalepení, ale ani jeden z nich na to nijak nereagoval.
Čeho se vlastně snaží docílit?
V podstatě mu to servíruje na stříbrném podnose...
Ačkoliv řekla „co kdyby“,
mohl si skutečně myslet, že mluví čistě hypoteticky?
- Mohl by být tak hloupý? - A tak naivní?
- Skoro se zdá, že ano. - Je naivní.
Ale jeho reakce
- nebyla dobrá, nemyslíš? - Já to neomlouvám.
Co by sis v té situaci pomyslel, Schochane?
Znamená to, že o ni vlastně nemá zájem?
- Nebo se jen podbízí publiku? - Dle mého názoru
- o ni nemá vůbec zájem. - Myslíš?
Tak proč šli spolu do toho Zara Home?
Proč?
- Je tam zábava. - I já bych tam šel.
- Je to fajn. - K čertu s tebou, Zara Home.
- Proč tedy? - Je tam zábava.
Mohli se alespoň začít líbat.
- Přesně. - Otevřeli láhev vína
a seděli blízko sebe.
- Jak odolali? - Proč ji nepolíbil?
Ani já ho nechápu.
Dal najevo, že se o ni zajímá.
- Dokonce jí to i řekl. - Tohle je velmi podezřelé.
Asi si říká, že pokud do toho půjde teď, jeho čas v show se nachýlí ke konci.
- Jak nudné. - Aby si udělal větší reklamu,
- bude muset vydržet déle. - Tomu nevěřím.
Udělal spoustu věcí, které toto mé tvrzení potvrzují.
Bojím se, že ke konci jsem začal znít jako Kakefu.
Něco se na konci stalo.
- Kakefu, ten hráč baseballu? - Ano.
- Kakefu? - „Jeho herní styl naznačuje, že...“
To je baseballový komentář.
Potřebujeme, aby se Kenny nějak rozhodl
a přestal reagovat stylem: „Ano. Asi ano. Aha.“
Budeme ho muset sledovat.
- Risako nebude tak trpělivá. - To asi ne.
Na druhou stranu se všem líbilo
to rande v Sekaidu.
- To bylo tak roztomilé. - Vážně!
A restaurace, kterou vybral, se specializovala na rýži tamago kake.
Snažil se, aby pro ně našel co nejlepší místo.
- Ano. - Tím, že hledal „Tokijské vejce“?
- Nejlepší restaurace. - Našel to na Googlu.
Řekl: „Našel jsem to! Tak moc se o svá vejce starají.
Ale je to v Sengoku. Je to tak daleko...“
Proč nehledal: „rýže tamago kake v Shinjuku“?
- To je pravda. - I tam musí něco být.
- To rozhodně. - Určitě ano.
- Určitě je i něco blíž. - Souhlasím.
Na místo toho do vyhledávače napsal „Tokio“.
- Jak nelogické. - Ale také rozkošné.
Moc se mi líbila jejich konverzace.
- Asi se to dalo čekat. - Co že to řekla?
- „Myslíš, že jsem moc stará?“ - Ano.
„Vůbec ne.“
„Musíš si říkat, proč se mnou chce ta stará ženská mluvit?“
„Ale vůbec ne.“
To bylo tak rozkošné.
- To bylo skvělé. - Oba byli roztomilí.
- Jako z romantické komedie. - Ano.
- Co jiného bys řekl, Ruko. - Tak rozkošné...
Zaslechl jsem: „Co jiného bys řekl, Ruko“?
Nedělej, jako by se ti to stalo.
- Nepřipomínej si vlastní život. - Pardon.
- Cítim nostalgii, nemůžu si pomoct. - Neklape jim to skvěle?
Možná nastolujeme nový trend randění, kdy starší ženy chodí s mladšími muži.
- Možná máš pravdu. - To bych z celého srdce uvítala.
Pokud bude scéna na střeše už u konce, budu zklamaný.
Ano, co uděláme, pokud už tam nebudou?
Tak to se potvrdí Kennyho postranní úmysly.
- Přesně. - Zatkneš ho?
- Nebudeš mít žádnou jinou možnost? - Budeš ho muset zatknout?
- No tak, jez. - Chceš zbytky?
- Zkus to. - Ptá se tě.
- Mám z toho udělat salát? - Dala bych si.
Díky.
Dobrou chuť.
Nech si chutnat.
Mňam!
- Výborné, že? - Ano.
Musím rozeslat zprávy, s pozvánkou na akci.
- Je v červenci. - Dokonči to.
Ano, měla bych!
- Můžeme se přijít podívat? - Cože?
Ano, v pátek je oficiální zahájení.
- Budu ráda, pokud přijdete. - Tento týden?
Ne, v červenci.
V Omotesandu. Přijďte prosím.
- Ráda bych. - Určitě přijdeme.
Budu ráda.
- Řekla jsem ti, že jdeme na seminář? - Jaký?
Jaký seminář?
- Na lekci herectví. - Lekci? Nebo na studium...
- Budeme studovat. - To zní skvěle.
Těším se na to.
- Dobrou noc. - Dobrou noc.
JSEM V KJÓTU - KENNY
Takže včera,
- pamatuješ si na tu houpací věc? - Myslíš houpací síť?
Ano.
Neměli jsme jinou možnost než se tam oba posadit.
Když v ní sedí dva, stlačí je to k sobě.
Chápu. Náklon vás tlačí k sobě.
Díky tomu jsme na sebe byli víc než nalepení.
Byli jsme namačkaní na sobě jako při bouračce.
Byli jsme celou dobu takhle blízko sebe. Víš, co myslím?
- Jako byste byli k sobě přilepení? - Přesně.
Celou naší váhou jsme se navzájem opírali.
Takže jsme seděli takhle vedle sebe.
Jen zřídkakdy bývám takhle blízko osobě opačného pohlaví.
Vzpomínám si, že mi jednou přímo řekl, že má o mě zájem.
A já mu také řekla, že z vás tří mě nejvíce přitahuje.
Myslela jsem si, že dnes by na to mohla dojít řeč,
protože mě pohltila atmosféra okamžiku.
- Ale nakonec jsme se o tom nebavili. - Aha.
A tak jsem si říkala proč.
Říkala sis, proč na to nepřišla řeč?
Myslím, že vždy vynakládám maximální úsilí,
dokonce i s Kennym,
abych projevila svou ženskost.
Ale cítím, že nyní je míč na jeho hřišti.
Mé city k němu vyprchají,
pokud nepřevezme iniciativu a nedá najevo svůj zájem.
- Není to mužné... - „To musím dělat všechnu práci já?“
Přesně. Pokud jasně nevyjádří, co cítí, nebudu se za ním honit.
Cítíš...
- že už tě tak silně nepřitahuje? - Co já vím?
Nejsem si jistá.
TERRACE HOUSE: TOKIO 2019-2020